Sa oled nagu kõik teised.
Sina ise vajad abi.
DAS GOLDENE ZEITALTER (Kuldaeg)
Öö on lühike, kuid must!
Tere tulemast, armsad sõbrad!
Mina olen krahv Dionysos Korzybski.
Täna õhtul olen ma aga...
Härra Kaksteist!
Kuid nüüd, ilma liigse viivituseta...
lubage mul esitleda meest...
kes on liikunud läbi arvutute maailmade...
kelle veri ühendab seitset kontinenti...
ja kes ise on seitse tuhat aastat vana!
Das Goldene Zeitalter esitleb uhkusega...
kõigi suurte saladuste tundja...
maapealsete ja maaaluste müsteeriumite isand...
Herr Meister!
Pime on öö...
mu lihased lapsed...
päev on jälle kord pööranud...
palged meist eemale...
kuid meie...
kes me kunagi lootust ei hellitanudki...
kes me sündisime vastu tahtmist...
ilmsüüta pärispatused...
üsast saati vihapiiskadega virutatud viltu...
keskpärasteks ehk hingelt...
kuid tugevateks põlguselt...
meie pimedat sugugi ei karda...
sest me oleme alati teadnud...
pimedus ise meid sülitas siia!
Nüüd on raipe ajad...
mõõga ja mõrva ajad...
häbita kiima ajad.
Kala sureb ookeanis...
inimene tänavatel.
Lagunev sodiaak on päral.
Võtke see vastu, mu lapsed!
Sa oled nii hea...
aga selline lollpea.
Meie oleme need, kes töö lõpule viivad.
Kui väsinud ma olen sellest väikeste poodnike südameheadusest.
Lahkus mõõdetud lippaiaga.
Rüütellikus pisikese kiimaga.
Mina pigem hävitan selle, mis on minu kui et annan ära.
Armas Krahv, üks demonstratsioon!
Miks sa tulid? Nad ju tapavad meid ära!
Nadezhda...
näita noormehele oma valikut.